Min broder.
Min herre Beothric.
Han är dödligt sårad.
Broder, du är kung nu.
Regera vist som far hade önskat.
- Eirick. - Eirick. Broder.
Alla har en historia att berätta om sitt liv.
Min historia börjar dagen då jag dog.
I naturen finns det en oregelbundenhet
när solen brinner röd då månen korsar dess bana.
Det är blodförmörkelsen.
En tid då en väg kan öppnas mellan himlen, jorden och helvetet,
som vikingarna kallade Valhall, Midgård och Helheim.
Gudarna använde reliker som nycklar till portarna för att härska över människorna.
Men med tiden bleknade historien till en myt.
Man övergav vikingagudarna
och övergick till den nye kristne guden och hans son.
Men en gud, åskans gud, kunde inte glömma.
LINDISFARNE, 793 e.Kr
Han tänkte anta mänsklig skepnad, hitta nycklarna
och återetablera vikingagudarna för all framtid.
Ro!
Jesus.
Nordmän! Nordmän! Nordmän!
Larma! Larma!
Nordmän! Nordmän! Vikingar, Nordmän!
- De har kommit. - Lås dörren!
Attack!
- Ingen går in i kyrkan före mig. - Ja, herre.
Gud är vårt svärd. Tron är vår sköld.
- Var är kyrkan? - Den här vägen, min herre.
Försvinn! Det här är Guds hus!
Jag är en gud!
- Hädelse! - Tystnad!
Jag är Tor, Odens son, Balders bror.
Jag har kommit för det som inte är ert, inte er guds, inte hans sons.
Halsbandet!
Det är en helig relik!
- Ja. - Det är Maria Magdalenas halsband.
Du är ingen gud!
Ditt blod är lika rött som denna mans!
Dåre! Även gudar måste resa i kött och blod i den här mellansfären.
Var inte er Jesus genomborrad och krossad?
- Min herre, vi är redo att segla med tidvattnet. - Bra!
Jag ska ge er det ni verkligen längtar efter.
Närmare er gud.
Förlåt mig, gamle vän.
Uppge ditt ärende.
- Min herre Frej. - Det där behövs inte, min vän. Stå upp.
Stanken av björn är verkligen stark.
Bättre jag stinker björnblod än han av mitt.
Eirick Åderlåtare, kung av Jomsborg.
En jägare.
Jag gillade aldrig det namnet.
De flesta av din sort skulle döda för det namnet.
Eirick.
Ett årtionde i skogen, hur har du behållit ditt vett?
Jag skulle ha förlorat det om jag hade stannat, min herre.
Lyckades du hitta frid
- här uppe bland björnarna och vargarna? - Det har jag.
Då är mitt hjärta tungt.
Gör det då lätt med det du kommit för att säga.
Jag kommer med nyheter om ett annalkande krig.
Tor har återvänt till Midgård
och har samlat runt sig de dödligas nordiska kungar,
tröndelag.
Det råder uppror i världen.
Jag var där, Eirick,
vid striden före tidens början.
Och jag har sett vad som händer om jättarna släpps lösa.
Jag vill inte se det igen.
Tor är här för att öppna Valhalls, Midgårds och Helheims portar.
- Du måste hindra det. - Hur då?
Jag är människa.
Jag är ingen match för en gud.
Men du är inte bara man. Du är mycket mer.
Vanliga människor återvänder inte till livet.
Min syster gav dig livets gåva på grund av sin kärlek till dig.
I åratal lyste du upp hennes värld med din kärlek,
den ultimata kärleken mellan en man och en gudinna.
Hon hämtade dig tillbaka för hon stod inte ut med en värld utan dig.
Hon bad aldrig om något i utbyte.
Eirick.
- Freja. - Lev.
Min älskare.
Lev.
Eirick, du är nu en odöd.
Bara en odöd kan gå genom Helheim och återvända till Midgård.
Inte ens en gud, inte ens jag, kan gå in och återvända.
Men du kan.
I Helheim finns ett förgyllt horn.
Som när det ljuder i Tors ansikte, kommer att förgöra hans mänskliga kött
och skicka honom tillbaka till andarnas plats, där han hör hemma.
Du kan välja att säga nej.
Du kan stanna här.
Men vägen kommer att öppnas under den kommande blodförmörkelsen.
Hämta hornet.
Ta dig till stenringen i fortet i Trondeheim.
Ljud i hornet där och Tor besegras.
Det du ber mig om är omöjligt.
Jag hade valt en svagare man om det hade varit en enklare uppgift.
Gå först till Osberg.
Där finner du en trollkarl vid namn Alcuin.
Han för dig till helvetets portar.
Vinden i ryggen, viking.
Klar himmel ovanför.
Om du tänker stå där och se på
får du gärna komma hit och hjälpa till.
Jag borde ha förstått att det var du. Stinker björnskit lång väg.
Det har jag fått höra.
Men det är gott att se dig, så strunt i björnskiten,
för du är ännu min kung fastän du lever som en eremit.
Inte nu längre.
- Jag behöver din båt. - Jag förstod att det inte var en artighetsvisit.
Jag ska vara ärlig, den är inte min längre.
Den tillhör nån annan.
Men jag tror att vi kan hitta på nåt.
- Vi måste hämta den i Osberg. - Osberg?
Det är dit jag är på väg. Sen till Trondeheim.
Det är en lång väg, så det är bäst vi går.
Nej, Sven. Inte du. Den här resan är farlig.
Du har en hustru, familj, barn...
Ja, och först och främst är jag en viking.
Ge mig några minuter att samla mina saker och ta farväl
så kommer jag strax.
Du vet, det har gått tio år.
Tio år.
Jag trodde du skulle komma tidigare.
Hej, min vän, kan du ge oss lift till Osberg?
Osberg? Alla åker norrut, inte österut.
Tröndelagskungarna slösar på silver som om de hade en silvergruva.
Trä, järn, krigare. Allt som kan åka norrut till kriget, köper de.
Vad ska ni göra i Osberg?
Det angår inte dig.
Jaha, kan ni betala?
Ja, vi kan betala i päls.
Om ni var jungfrur skulle jag ta emot er päls som betalning.
Kom igen. Hjälp till.
Hjälp! Hjälp!
Hjälp!
- Det är nåt där inne. - Bry er inte om det. Det är bara en slav.
Vad i...
Vad för slags människa är gul?
Vem är du?
Kanske han är lapplänning eller dvärg. För ful för att vara en alv.
Förbannade er.
Din jävel!
Jag ska döda honom.
Det räcker.
- Släpp honom fri. - Vad?
Du hörde, frige honom.
Det är han.
Välkommen till Osberg.
Trodde du att du kunde bråka med Ustus och överleva?
Lägg ner era vapen så kanske du får leva för att ångra det du sa.
Snabba tungor fladdrar inte så länge. Döda dem.
Du befriade mig. Jag återbetalade dig. Vi är kvitt.
- Det kan vara värt att behålla den lille. - Följer du med oss?
Mat.
- Jag söker kung Karl Rödskägg. - Vad vill du?
Säg åt honom att Eirick Åderlåtare är här
och önskar få råd.
Alcuin, trollkarlen.
Underlig typ. Jag har aldrig förstått vad han har i huvudet.
Han är inte längre hos oss, som du kan se.
Tyvärr har du kommit några månvarv för sent.
Inte för att vi kommer att sakna honom så värst.
- Vad hände? - En grupp krigare.
Bra krigare var det.
De kom för byteshandel. Inte många. Det var sista gången vi såg Alcuin.
Götarna har tagit honom till Gotland.
Ja, Gotland.
De måste ha fört honom till sin ledare, Heflar.
Han tycker inte om besökare,
om ni förstår vad jag menar.
Om ni verkligen vill finna druiden Alcuin
så behöver ni skepp.
- Vi har ett skepp. - Ja, då behöver ni män.
Ni blir tvungna att hugga er fram.
Ja, här. Här.
Tack, kära du. Som alltid ett nöje.
Låt mig se vad jag kan göra för att hjälpa er i kväll.
Ska vi ta en drink?
Förresten,
vem är er vän?
- Vi hittade honom. - Jag tror han kanske är en alv.
Men han slåss som en valkyria.
En alv, säger du? En stor en, eller hur?
Yang Fu Sun.
Yang? Heter du så?
Eirick. Sven.
Karl.
Eirick. Sven.
Det duger.
Yang. Konstigt namn på en konstig liten man.
Sven.
Fult namn på en ful man.
Skål!
Vänner, vänner,
medbröder, kungar,
herrar, alla bra män!
Och resten av skitstövlarna.
Vi har gäster, berömda gäster med grymt rykte.
Välkommen, Eirick Åderlåtare, en gång kung av Jomsborg.
Samme Eirick som slog ner den danska armén på Jylland,
som kämpade mot ett överlägset antal på Själland.
Och rygg mot rygg med sin gode vän, Sven Stavanger,
stred de från mitt på dagen till kvällen.
Eirick Åderlåtare,
så älskad av den store gudinnan, Freja,
att när han dödades i striden, blev han upprest, upprest, upprest
genom hennes gudomliga ingripande.
Kom nu, broder. Kom. Låt oss se ditt ansikte.
Det ansiktet som vi tills ikväll enbart har känt genom legenderna.
Min herre!
Jag står här idag för en gud har bett mig skriva en sång
som man kommer att sjunga många år framöver.
En dyster sång. Den kräver en resa till Helheim och tillbaka.
Vi är vikingar och orädda för allt helvetet kan kasta på oss.
Så alla som kallar sig en viking, kom. Följ med mig.
- Inte precis ett inspirerande tal. - Det har gått ett tag.
Verkligen.
Vi får ro själva till Gotland.
- Jag är Olaf, Rödskäggs son. - Välkommen.
- Och jag heter Gregor, också Rödskäggs son. - Välkommen.
Nån annan?
Nu går vi.
Yomar, jag är jägare, och min båge är din.
Tack.
Jag heter Henrik.
- Kommer det att bli strider? - Ja, pojk.
Då följer jag med.
Nån chans att det blir guld?
Inte egentligen.
Finns inte mycket här heller, antar jag.
- Har ni användning av en gamling som jag? - Det har vi.
- Bernard. - Mördare av kvinnor och barn.
Jag frågar igen.
Flera män?
Brynna den sköna, dotter till Hildegard, vindläsare.
Det här är inget för en kvinna.
Tack, bröder.
Skål. Skåla nu!
Till ära, till heder, till en hederlig död och sen vidare till hjältarnas sal.
Ta ett av mina skepp. Inte den här hinken.
- Flyter den? - Varför bryr du dig?
Han lovade en hedervärd död och att drunkna duger bra.
Olaf har rätt, Vi borde ta hans fars långskepp.
Nej, i den här slinker vi obemärkta förbi.
Förhoppningsvis tillbaka på samma sätt.
Sven, jag sa att kvinnan inte skulle komma.
- Tyvärr måste hon det. - Varför det?
Minns du samtalet om båten?
Hon är den nya ägaren.
Och kapten för din besättning.
På mitt skepp gör du som du blir tillsagd, som vilken man som helst.
Om du inte gillar det, hoppas jag du kan simma.
Min herre, vi hade bara framgång.
Vi har gjort räder ända nere i Spanien, över Britannien
och längs deras floder ända till byn Paris.
Men inte ett ord om Helheims horn.
Den som har hornet har makten att hindra mig.
Min herre, jag kan inte se hur.
Våra krigare och våra skepp är redo. Kristendomen ligger för våra fötter.
Med dig, en man skapad av en gud, kan inget stoppa oss.
Till och med en gud kan stoppas.
Jag vet att ni inte hade nåt val att låta mig följa med.
Men den här vinden kommer inte avta.
Vad vet en kvinna om vind och vågor?
Lika mycket som den vars mor dog i barnsäng
och vars far tog henne med på långbåtarna.
Jag har seglat de stora haven till Britannien och Grönland
och kryssat mellan isberg.
Jag har lidit skeppsbrott på den Stora Ön
och dog nästan av törst i stiltje på Suckarnas Hav.
Kanske en resa till Helheim är lättare än det.
Du kan ändå ha fel.
Jag tror att vid aftonen kommer vi alla att ro.
Och jag säger att så blir det inte.
Vi åker till Gotland, till Jörmungandrfjorden.
Wolfred, samla 50 män.
Du, vakta stenringen. Det har börjat.
Jag kunde känna ont blod.
Så går det när främlingar ligger bredvid en.
Jag kunde känna stanken av en förrädare bland oss.
Män har så mycket vind.
Eirick. Eirick.
Land ahoj, alvöga!
Gotland. Vi är framme.
JÖRMUNGANDRFJORDEN
Det här är alldeles för stilla i mitt tycke.
Håll er nära.
Jag har en.
Henrik!
Till Helheim!
Åderlåtare!
Eirick!
Den är där uppe.
Vilket fängelse.
Fängelse för en trollkarl av jorden. Ingen kontakt med marken.
Är du Alcuin?
Heflar av götar var mycket.
Men inte ärbar, utan mest slug.
Och jag har dig att tacka för hans död, Jomsborgs kung.
Känner du mig, trollkarl?
Jag såg att du kanske skulle komma.
Kan du släppa ner mig?
Om du lovar att ta mig till Helheims portar.
Vem som helst kan finna dessa portar. De flesta gör det till slut.
Jag planerar att återvända.
Ingen som korsar den bron kan återvända, kung av Jomsborg.
De döda känner mig som en av sina egna.
Frejas dödlige älskare.
Jag hörde ryktet, men trodde inte på det.
Jag hör mycket från många röster, Eirick Åderlåtare.
- Hjälper du mig? - Jag ska visa vägen.
Det finns nära den som verkligen söker det.
Sänk ner mig, tack. Snälla, snälla, ta ner mig.
Soldater kommer norrifrån. Många hästar.
Du har mäktiga fiender, kung Eirick.
Kom, trollkarl. Vi har tiden emot oss.
En trollkarl hölls där. Som du sa var det en järnbur utan tak.
Bra. Nu ska vi se om han är den ni tror han är.
Vem är det här?
Herre, ett piratskepp dödade våra män.
Dödade vår store kung Heflar.
Tog druiden.
Vem tog druiden?
Jag hörde druiden kalla honom vid namn.
Eirick, Jomsborgs kung.
Heflar kallade honom Åderlåtare.
Eirick Åderlåtare, ett fint namn.
Känner ni honom?
Vi återvänder till Trondeheim. Det är över.
Min herre, vi borde följa efter dem.
Nej. Han kommer att komma efter mig.
- Hur mycket längre? - Inte så långt nu.
I Helheim finns det mycket att akta sig för,
men en sak kan man inte undvika.
Vid Helheims portar ligger en enorm hund,
en hund som heter Garm.
Han har inga ögon, men han kan känna lukten av levande och döda.
Du kommer kanske inte undan.
Det är där.
- Hur når jag det? - Simma långt och djupt.
Följ strömmen när det blir kallare och kallare i djupet.
Där ser du portarna.
Eirick, är du säker på det här? Det är vansinne.
Ja! Vansinne är det. Det är all tapperhet.
Du kommer att behöva talg.
Är du rädd?
- Skräckslagen. - Det borde du vara.
Jag vet inte om du är den modigaste man jag nånsin mött
eller den största dåren.
- Åk hem om jag inte är tillbaka vid gryningen. - Se bara till att du kommer tillbaka.
- Eirick går? - Eirick går.
- Yang inte gå? - Yang inte gå.
- Medvind för dig, min vän. - Klar himmel ovanför.
Simma långt och djupt.
Följ strömmen när det blir kallare och kallare i djupet.
Där ser du portarna.
Far?
Av alla plågor på den här platsen
har inget orsakat mer smärta än att se dig här.
Jag har alltid trott du skulle stå vid Odens högra sida.
Jag var den värsta sortens fegiskung.
Alltför rädd för att leva.
Himlens port öppnades inte för mig.
Här har jag varit. Här ska jag stå.
- Hur visste du att jag var här? - En viskning i mitt öra.
Det här är en plågornas plats, där man får betala för det man gjort.
Eirick, du är inte min son.
Lögner.
Vi är döda. Lögner erbjuder ingen tröst här.
Du är inte min son. Din mor visste det inte.
Han kom, såg ut som mig
och hon blev lurad.
Du är min far antingen du befruktade henne eller inte.
Varför är du här?
- Jag söker Helheims horn. - Och sen?
Sen ska jag återvända.
Nej, min son.
Du kommer att vara här bland de döda för alltid.
Inte utan kamp.
Det är skillnaden mellan levande och döda.
Hopp.
Hjälper du mig hitta det?
Du hittar hornet vid Själarnas port.
Levande.
Stanna hos oss.
För alltid.
Far, nu!
Förbannade är ni!
Ni får honom inte!
Kanske vi borde åka.
Varför behöver vi Helheim?
Han sa det själv. Om han inte återvänt vid gryningen...
Jag vet. Men ett skepp håller kursen, och det gör du också.
Jag tycker vi ska åka! Vem håller med?
Han har varit där hela natten. Han är antagligen död nu.
- Hur många fler vill du ska dö? - Fegis.
Var är din hederskänsla?
Du är en mördare av kvinnor och barn. Vad vet du om heder.
Hela mitt liv var jag bonde.
Men sen kom plundrarna.
Samma blod som götarna vi dödade igår.
De brände ner min gård, min fars hem,
dödade min hustru och mina barn.
Urholkade mig.
Lämnade mig tom.
Det enda jag kräver är döden jag förtjänar.
Så jag dödar plundrarna. Jag dödade dem alla.
Jag dödade deras hustrur. Jag dödade deras barn.
Brände deras hem och deras skepp.
Och jag lyssnade till deras skrik
när de såg sin säd utplånas från mellanriket.
De tänkte ta allt jag hade,
men de kunde inte ta min heder.
Och jag dör hellre med heder än lever som en fegis.
Den mannen har talat som en sann viking.
Vi väntar.
Vänta! Akta dig för Garm. Helheims hund.
Han är portvakt.
Jag gick genom den förut. Den släppte igenom mig.
Bara för att han släppte in dig betyder det inte att han släpper ut dig.
Spring!
Kom.
Kom! Den här vägen!
Vi kan inte springa fortare. Han kan känna doften av ditt blod.
Vänd om.
Vänd om!
Tänk alltid väl om mig.
Jag är här!
Tänk väl om mig, min son, alltid.
Saker och ting är inte alltid som de verkar, min kära.
Du måste ljuda hornet i Tors ansikte för att stoppa honom.
Brynna, vakna.
Han är där.
- Eirick. - Eirick.
- Broder. - Eirick.
- Eirick.
Eirick.
Så du är tillbaka?
Kommer du att må bra?
Eirick, sitt ner och drick det här.
- Jag såg min far. - Nej, det kan du inte ha gjort.
Du såg nåt slags ande som var hans avbild.
Nej, det var han.
- Han sa att jag inte var hans son. - Det kan väl inte stämma?
Jag växte upp med dig. Jag känner ditt ansikte och jag känner hans.
Och han är säkert din far.
Det stämmer inte.
Du fick det du sökte. Du klarade det.
Om jag bara visste vad hon gav mig när hon gav mig livets gåva.
Jag skulle ha levat, Sven. Jag svär, jag skulle ha levat.
Men det är inte över än?
Nej.
Låt mig säga nåt,
nåt jag borde ha sagt för länge, länge sen.
Jag har aldrig mött en man så modig och så rädd för att vara den han faktiskt är.
Eirick, lyssna på mig.
Du är en stor man. Du är född till att leda män, inspirera män.
Men hela tiden jag känt dig,
har du försökt bevisa att du är som alla andra.
Det är du inte.
Jag är så glad att se dig, min herre.
Jag trodde inte du skulle återvända
och jag gjorde mitt bästa för att få besättningen att segla hem, min herre.
Warrick, du verkar så rädd.
Oftast är de mest försiktiga de klokaste.
Warrick den Vise, det är ett fint vikinganamn.
Välkommen tillbaka.
- Har du beslutat? - Vad då?
- Är jag modig eller en dåre? - Båda.
Jag måste ljuda hornet i Tors ansikte.
Säg vad jag borde göra.
Han kommer att vara i Trondeheim vid stenringen.
- Vid blodförmörkelsen? - Ja.
Men du måste möta de samlade arméerna.
- Vi har en armé. - Det har gått en lång tid.
Tror du din bror blir glad över att se dig?
Nej.
Så Eirick Åderlåtare har blivit Eirick Helveteshärjaren.
Men min historia är långt ifrån över.
Jag måste nu resa till den plats jag fruktar mest: hem.
Med hornet och med beskydd av Frej och Freja
trodde jag att allt skulle gå väl
och Jomsborg skulle slåss med mig än en gång.
Men inget förberedde mig på det största förräderiet.
Sven, släpp ankar.
Titta, Jomsborg!
Det här känns inte rätt.
Vi borde inte alla gå.
Jag väntar här om du vill.
Behåll Yang. Han är en trofé för de som håller slavar.
Det där är i säkra händer här.
Yang inte gå?
Bra.
Brynna, du väntar här. Håll ett öga på Alcuin.
Uppge ert ärende.
Det här är Jomsborgs borg. Vi vill inte ha besökare.
Ni vill inte ha besökare?
Om en besökare har dragit upp din medvetslösa kropp ur havet då?
Eirick, är det du?
- Det är jag. - Välkommen hem, min herre.
Trevligt att se dig, gamle vän.
Knappt en månad går
utan att våra svärd blöter marken med nån stackars dåres blod.
Vi slåss bara för guld nu.
Inte som förr i tiden.
Inga fler desperata strider med förfärliga odds.
Inga fler plundringståg.
Vad skulle din far säga?
Jomsborg, legosoldater till högstbjudande?
Jag tänker inte bli utfrågad av dig i den här salen igen, Jörgen.
Om du inte gillar det, ge tillbaka din andel och gå!
Min herre Beothric och kaptener av Jomsborg,
jag presenterar Eirick, Alfreds son.
Låt min bror stiga fram.
- Beothric, min broder. - Eirick.
- Jag trodde aldrig jag skulle se dig här igen. - Jag tänkte inte komma.
Men nu när jag gjort det, känns det bra.
Men er gästvänlighet lämnar lite i övrigt att önska.
Ni har inte ens erbjudit oss en droppe vatten.
Vi dricker mjöd i den här salen för att fira och sörja.
Att du är här är inte orsak nog.
Vi förvarnades att du skulle komma.
För att ta tillbaka vår fars tron.
Min broder, nej.
Men se dig omkring, min broder.
Ser du grannlåten från vår fars era?
Nej. Nej, det gör du inte.
20000 guldmynt fick jag från den byzantinske kejsaren
för en skvadron av våra krigare.
Arthur av Britannien betalar mig 30000 i silver för att han ska sitta trygg på tronen.
För jag, den yngre och mindre värde brodern, sitter på tronen
och vårt kungarike är rikt.
Och nu kommer du.
Du tar miste, min broder. Jag kom inte för att ta kronan.
Istället har jag blivit ombedd av gudarna att gå in i en strid med omöjliga odds.
- Med vem? - Guden Tor.
Tor?
Bara för att han kom tillbaka från de döda, tror han att han kan utmana åskguden?
Jag kom för att be om hjälp. Inte för att bli hånad.
- Vi går. - Nej, min broder.
Jag kan inte låta dig gå.
Ett lyssnande öra för alla som föraktar min regim,
en galjonsfigur för dem som skulle vilja störta mig.
Förlåt mig, min broder.
För bort dem! Visitera dem och ta det ni hittar till mig.
Jag är ledsen. Förlåt. Förlåt.
Varför ger du inte bara Beothric det han vill ha?
Då måste vi inte göra så här.
Nån kommer och det är inte en av oss.
Är ni vänner till min herre Eirick?
- Det är vi. - Hör då på.
Han har blivit förrådd. Han och hans vänner är i fängelsehålan.
Jag kanske kan få in er,
men jag har svurit en ed att inte höja svärd mot mina bröder.
Men du kan få ut honom, få honom tillbaka till båten.
Eirick behöver oss.
- Eirick behöver Yang? - Ja.
Jomsborgarna är inte bråkstakar. De är de finaste krigarna på jorden.
Bra. Arroganta män faller lättast.
Vi kan inte gå över gården osedda.
Jag skulle inte vara så dyster, min gode Yorick.
Alcuin, skynda på.
Gå! Jag kommer snart.
Jag ser ingenting. Vad är det för dimma? Var på vakt.
Stadigt.
Den här leder rakt till fängelset. Era vänner är där.
Kungen sänder oss norrut. Vi är bara slavar för byteshandel.
Hörde du det där?
Brynna! Bra?
Ja, Yang, jag mår bra. Du?
Jag mår bra. Kom.
- Öppna grinden. - Fan ta dig, hora!
- Öppna dörren. Öppna dörren! - Allt du säger, min dam.
Det är den lille mannen.
- Yang bra? - Nej, Yang, du är strålande.
- Var är Eirick? - Nästa cell.
Vid Odens blinda öga.
Vad har de gjort med dig?
Brynna, var är hornet?
Hos Alcuin.
Var är han?
Druiden och hornet, var är de?
Hugg ner dem.
Jag skulle stå stilla om jag var du, min herre.
Se hur han förråder sin broder.
Må han inte behandla dig på samma sätt.
Vad erbjöd Tor dig för att förråda mig?
Att få regera över alla Englands öar.
Du förstår, broder, du är inte den enda som får råd av gudarna.
Du kan behålla dina engelska öar och tronen.
Men hör på,
när jag har besegrat Tor, kommer jag att komma efter dig.
Vi kommer att ha vår uppgörelse.
Det är du som inte förstår, broder.
Hornet är det som har makten.
Utan det är du värdelös.
Jomsborgs kung.
Är det det här du söker?
Din jävel! Förrädare!
Oj, oj. Det här var en fin sak.
Du förstår, min broder, budskapet var enkelt.
"Din broder kommer, och han har Helheims horn."
"Ta det och ta honom tillfånga."
Och med hjälp av din vän här, har jag gjort det.
Så nu är det dags för min uppgörelse med dig.
För bort honom. Behandla honom som en kunglighet. Använd svärdet.
Kasta resten utför klipporna.
Kom, druid. Drick med mig.
- Jag visste att det fanns en förrädare. - Det var Alcuin, trollkarlen.
Vi räddade hans liv. Hur kunde han göra så?
I utbyte för Beothrics guld.
Vi kommer alla att dö,
eller hur?
Min herre, vi är med dig.
Vi ska ta dig härifrån och ge dig skydd.
Vi ska samla en grupp män som hjälper dig strida mot tröndelagen.
- De andra kaptenerna då? - För dem är det förräderi.
Det ser ut att göra ont.
Låt mig.
Om det här fortsätter så blir det inte mycket kvar av dig.
Vi har förlorat hornet. Vi har oddsen emot oss.
Kan vi inte kämpa utan det?
Hornet är det enda som kan stoppa Tor.
Kanske jag inte har rätt att be männen fortsätta.
Eller dig.
Jag vet att du sa att du inte begär mer av mig än av en man.
Men om jag ger dig det bara en kvinna kan?
Brynna, jag har lovat mitt hjärta till en annan för många år sen.
Jag undrar hur jag nånsin älskat en sån människodåre.
- Freja? - Nej, stå stilla.
Vänd dig inte om.
Vi är långt från varandra nu,
men jag kan tala genom den här.
Jag förhandlade med gudarna så att du skulle få liv igen.
Men ditt liv återvände på ett villkor,
att du och jag aldrig får uppleva kärlek igen.
Men du fick åtminstone leva.
Jag är hellre död än lever utan dig.
Du måste.
Jag tog dig tillbaka så att du skulle få leva.
Vi kan inte längre vara tillsammans.
Eirick, sluta leva på minnen.
Om en man lever med att se bakåt, missar han det som finns framför honom.
Och vad finns framför mig?
Hopp.
En chans till glädje, lycka.
En chans till det enda människorna har som gudarna längtar efter,
kärlek.
Det är ingen skam att älska igen.
För den lilla tid som finns kvar har Tor...
Kämpa då för din rätt till en morgondag.
Kämpa så att ditt namn kommer att bli ihågkommet i många generationer
som ett namn av godhet, värdighet och ljus.
Jag är ledsen.
Jag menade inte att...
Om du tar mig, så är jag din.
Jag ska tänka på det, min herre.
Jag känner till det uttrycket.
- Otroligt vad en god sömn kan göra. - Snarare en sömnlös natt.
Där är din armé, min herre.
Gör dina män och Jomsborg stolta.
Det här blir en stor strid.
De sjunger sånger om de få som gick till Trondeheim
och slog ner gudens armé.
Män, vi ska strax gå, innan Beothric märker det.
Vi har förrädare bland oss.
Några av våra bröder har tagit ställning för din broder.
Kungen är död.
Druiden.
Vad ska de göra med bara ett hundratal män?
De är från Jomsborg. Vem vet vad de tänker göra.
Jag bryr mig inte. Imorgon ska jag ha hornet
och ingen armé i detta mellanrike ska kunna stoppa mig.
Valhallas, Midgårds och Helheims portar kommer att öppnas.
Min herre, vad är det för plan? Vad är det du säger?
Jag ska öppna vägen för att öppna himlens och helvetets portar.
Det kommer att vända upp och ner på vår värld.
Jag bryr mig inte mycket om er värld.
Tusentals av vårt folk kommer att dö.
De har brukat våra fält, byggt våra skepp.
Du kan inte vara omedveten om vilket kaos detta kommer att skapa.
Dåre! Naturligtvis vet jag det.
Endast genom att orsaka kaos i världen kan den kristna guden förgöras för alltid.
Det här handlar inte om vikingerövringar eller om att utöka vår sfär.
Det handlar om dig och gudarna på de dödligas bekostnad.
Varför skulle jag bry mig om de dödliga? Jag är en gud.
Du bryr dig inte mycket, min herre,
men jag låter inte dig leda oss till vår egen undergång!
Du glömde en sak.
Bara de med gudars blod kan använda gudars vapen.
Du, Wolfred,
saknar en vision.
Kungar från norr, förbered era mannar.
Striden om mellanriket börjar vid soluppgången.
Kapten.
Jag dubbar dig till Kung av Nordlandet, istället för Wolfred.
Så många.
Dina män attackerar sköldmuren från höger
och sätter all kraft på vänstra flanken när muren är bruten.
- Och om vi tränger igenom? - Då tränger vi vidare.
Och om Tor dyker upp före det?
Jag ska ropa på honom och vi ska kämpa till döden.
Eller så dör vi
och våra problem är över.
Förmörkelsen, den börjar snart.
Vi slår läger här för natten.
Jomsborgs män, vikingar, bröder,
på andra sidan finns armén från norr, mer än 1000 man stark.
Vi är inte många. Fem mot en.
Om ni vill kan jag rida till deras kaptener och be om en extra dag
så de kan samla fler. Det verkar rättvist.
Vissa av er känner mig. Vissa av er har blödigt med mig.
Vissa av er har hört historier om segrar, gudar och gudinnor.
Det här är jag, Eirick av Jomsborg, och min sång är ännu inte färdig.
En man mäts inte i hur många strider han vunnit,
hans dåd med svärd eller guldet han samlat på sig.
En man mäts i sitt mod, sin hängivenhet till sin familj,
sin villighet att möta sitt öde.
Om vi inte kämpar i dag kommer en generation av våld
och gudarna släpper loss skräcken från gamla tider.
Idag kämpar ni inte för er själva.
Idag kämpar ni för era hustrur,
era söner, era döttrar.
Om ni dör idag,
dö i tron att ni har stått sköld mot sköld med era bröder
och dö som en viking, med heder.
Kom.
Följ mig!
Det ser bättre ut.
De har inte en chans mot vår mäktiga armé.
Inta era platser!
Muren!
Pilar, skjut!
Ta skydd!
Första vågen, bilda en ny rad!
- Reträtt! - Reträtt!
Kom igen, era idioter! Kom igen!
Vi har brutit genom muren, kapten, men vi har förlorat många män.
Vi måste vinna. Det är deras eller vår seger, vi ska kämpa till slutet.
Ännu en kapten kommer!
Min herre, er broder är död.
Vi ger oss till er och er hedervärda sak.
Kom. Låt oss delta i striden.
- Min herre. - Tala.
De har brutit igenom. De har fått förstärkning.
Vi rider ut.
Gregor!
- Vi är besegrade. - Vem ska berätta för Tor?
Fan ta honom. Jag rider till mina skepp och vidare.
- Stanna om du vill. - Rädda dig själv om du kan.
Ni är inte vikingar.
Åt fanders med dig också, kung av Nordlandet.
Tillbaka till borgen! Reträtt! Reträtt!
- Det blir inga kvar åt oss. - Det gör inget.
Jag kom inte för att vara en observatör.
Jag låter dig inte göra det.
Nu då, Eirick? Du kan inte stoppa mig.
Kom du bara för att se mig öppna Helheims portar?
Jag kanske inte har hornet, men ser du mig springa?
Jag har kommit för att möta dig, Tor, och dö, om jag måste.
Ja, hornet.
Tänkte du att du kunde sända mig tillbaka till Valhall genom att blåsa i det?
Jag tänker försöka.
Du kan inte stå emot mig, min son.
Din far kände inte sanningen.
Han ändrade sin form för att ligga med din mor.
Jag behövde inte såna knep. Hon var en villig hora för mina begär.
Trodde du verkligen att en dödlig kunde uppstå från de döda,
dricka ur Frejs kopp utan att dö,
ligga hos kärleksgudinnan utan att bli galen av begär?
Du har gudarnas blod i dina ådror.
Mitt blod i dina ådror.
Ge dig till mig, så ska vi tillsammans härska med nävarna
och vi ska driva bort denne gud och hans son från jordens yta.
Jag låter dig inte förgöra mellanriket.
Då måste du strida.
Nej. Eirick!
Jag är inte rädd för ditt vapen!
Jag har gudarnas blod i mig. Jag har gudarnas blod.
Kan jag få Helheims horn?
Herre Frej.
Stackars Jomsborgs kung.
Du kan blåsa så mycket du vill, men det var inte ämnat till att blåsa bort Tor.
Nej, det var menat för ett högre syfte.
- Men du sa... - Ja.
Jag sa att bara en odöd kan gå ner i helvetet.
Både Tor och jag som är gudar, behövde skicka dig att hämta hornet.
Tre reliker behövs för att öppna himlens, jordens och helvetets portar.
Maria Magdalenas halsband från Midgård,
Tors hammare från Valhall,
och det förgyllda hornet från Helheim.
Din stackars dåre, hornet är den sista biten
och du har fört den till oss.
Varför gör du så här?
Människor är otacksamma.
Vi har beskyddat er sen urminnes tider. Sen överger ni oss för en ny gud?
Det är dags för människan att betala.
Min son, tillsammans kunde vi ha härskat över världen.
- Hornet går sönder. - Nåt är fel.
Varför händer det här?
För det är falskt. Jag gav ett falskt horn till Beothric.
Jag lyssnade till det jorden sa.
Jag kände till dina planer, Frej, och jag fick veta att du skulle förråda oss.
Naturen avslöjar alltid en förrädare.
Ingen, gud eller dödlig, ska härska över jorden.
Brynna.
Det är en god död.
Det borde ha varit jag.
Ingen väljer sitt öde.
Du är inte ansvarig för mitt öde eller nån annans.
Bara ditt eget.
Jag har frid.
Jag får en ärbar död.
Sänd mig tillbaka till havet.
Se Brynna den Sköna.
Ser du din mor vänta på dig i paradiset?
Se Gregor den Fruktansvärde. Ser du våra vänner?
Se Warrick den Vise.
Ser du din vila vänta på dig i paradiset?
Se Bernard Vikingen. Hans paradis är hans heder och familj.
Och där ser jag mina vänner omgivna av dem som gått före.
När min tid kommer ska jag glatt förena mig med dem.
Så försvann gudarna från mellanriket.
Människan kan nu fritt välja sina gudar, sina vänner, sina fiender.
Jag blev känd som Eirick, Tors son.
Mina mannar och jag har blivit väktare av de heliga relikerna.
Inte många känner till oss.
Ingen har ännu sjungit vår sång.
Swedish